PŘEDEHRA
V posledním století před zrozením...
nové víry, zvané křesťanství...
předurčené k tomu, aby zničila pohanskou tyranii Říma...
a přinesla zrodnové společnosti...
stála Římská republika v samém centru civilizovaného světa.
"Ze všech nejvznešnější" pěl básník...
"nejpřednější mezi městy a domovem bohů jest zlatý Řím. "
A přesto i na samém vrcholu svého rozkvětu a moci...
byla republika smrtelně napadená chorobou zvanou...
otrokářství.
Vláda diktátora už byla na spadnutí...
připravena v ústranní na událost, která jí uchystá půdu.
V tom samém století...
v poražené řecké provincii Trácii...
rozmnožila bohatství svého pána jedna negramotná otrokyně...
tím, že porodila syna, kterému dala jméno Spartakus.
Hrdého, odbojného syna...
který byl prodán na smrt zaživa v libyjských lomech...
předtím, než dovršil třináctý rok.
A tam, pod bičem, v řetězech a na slunci...
prožil své mládí a ranné mužství...
a snil o konci otroctví...
dva tisíce let předtím, než konečně skončilo.
Vraťte se do práce!
Vstávej, Spartaku, ty trácký pse!
No tak, vstávej!
Můj kotník, můj kotník!
Můj kotník!
Zase Spartakus? Tentokrát zemře.
Vraťte se do práce, a všichni!
- Vítej, Lentule Batiate. - Vítej, to tedy ano, můj milý kapitáne.
Osmnáct kilometrů v tomhle nemožném horku...
a k tomu ta cena za najmutí doprovodu-- to je na zničení.
A navíc jsem si jistý, že nemáš nic kloudného k prodeji, že, kapitáne?
Promrhal jsem čas i peníze. Řekni mi pravdu.
Myslím, že máme pár takových, kteří by tě mohli zaujmout.
Kteří, tihle? Takové zdechliny! Jakto, že tady ještě nejsou supi?
Tenhle není špatný. Je to Gal.
Galy nemám rád. Jsou chlupatí.
-Sleze odtamtud dolů bez pomoci? -Ty, polez dolů!
Slez dolů!
Laskavě mi ukaž, jaké má zuby.
- Otevři pusu! - Děkuji.
No jistě. Jaké jsou zuby, takové jsou i kosti.
Tyhle zuby jsou naprosto nepřípustné.
- Tenhle chlapík je jako z křídy. - Máme jiné. Mnoho jiných!
Slunce svítí odtamtud. A já těmhle lidem platím.
Kdo je tohle?
To je jeden Trák. Dávám ho jako příklad.
- Jak? - Vyhladověním k smrti.
Nic jiného na otroky nezabírá.
To je škoda.
Reaguje. Dobře vypracované svaly. Můžu se mu podívat na zuby?
Otevři pusu, Spartaku!
Smrdíš jako hroch.
Kapitáne, dostal rozkaz, aby otevřel pusu. Copak tě neposlouchá?
Zuby jsou na něm ze všeho nejlepší.
Překousl šlachy strážci, ani ne před hodinou.
Překousl? To je fantastické! Kéž bych to byl viděl.
Vezmu si ho. Podívejme se ještě na další.
Tak jdeme!
I přes nemoci a úmrtí budeme mít zisk 11 000 sesterciů!
Včetně tvé provize, samozřejmě.
Ne, pane. Bez mé provize.
Tak tady jsou, Marceli.
Je to banda špinavců, ale lepší nebyli.
Nikdo jiný by nedokázal tak dobře vybrat.
Otroci...
dorazili jste do gladiátorské školy Lentula Batiata.
Tady vás vycvičí odborníci na boje v párech na život a na smrt.
Pochopitelně tady nebudete bojovat na život a na smrt.
K tomu dojde až poté, co vás prodáme...
a bude to pro vznešené dámy a pány...
kteří dokáží ocenit dobře provedené zabití.
Gladiátor je jako hřebec: dostane se mu veškeré péče.
Budeme vás mazat olejem, koupat...
holit, masírovat, naučíme vás myslet.
Dobré tělo s tupým mozkem nemá cenu, stejně jako samotný život!
Dostanete vlastní formální kaudy.
Marceli, prosím tě. Tady, to je ono.
Buďte na ně pyšní.
Při zvláštních příležitostech poskytneme dokonce těm z vás...
kteří mě potěší, společnost mladé dámy.
Asi polovina našich absolventů...
žije pět, deset-- deset let.
Někteří z nich dokonce dostanou svobodu...
a stanou se odborníky na výcvik.
Marceli.
Blahopřeji vám. Ať se štěstěna usměje na většinu z vás.
Marceli, pozor na toho druhého zprava.
Je to Trák. Chtěli ho zabít, protože překousl šlachy strážci.
- To ho tady odnaučíme. - Nepřežeň to. Je to kvalitní materiál.
Další.
Líbíš se mi.
Chci, aby ses stal mým přítelem.
Chci ti být přítelem.
Žádám jenom tolik, abys se mnou dobře vycházel.
Jak se jmenuješ, otroku?
Spartakus.
Mám pocit, že se ti nelíbím.
Dej mu svůj meč.
Vezmi si ho!
Zdá se mi, že mě chceš zabít.
Tohle je jediná šance, kterou kdy budeš mít.
Zabij mě!
Neboj se, otroku.
Máš meč.
Já mám jenom tenhle kus dřeva!
Ty neuposlechneš mého příkazu?
Vezměte mu ten meč.
Nejsi tak hloupý, jak jsem myslel.
Možná jsi dokonce inteligentní.
To je pro otroky nebezpečné.
Musíš si pamatovat, že...
od tohoto momentu sleduji všechno, co uděláš.
Udělal jsi to dobře.
Jednou za čas vždycky Marcelus někoho zabije, jako příklad.
Myslím, že se na tebe zaměřil. Dávej si na něj pozor.
- Jak dlouho už jsi tady? - Šest měsíců.
Kéž by si byl vybral mě.
Přeju si jedinou šanci na toho sviňáka, než mě odtud vynesou!
Ticho! Nemluvit tam dole.
Dostaneš nás do průšvihu, stejně jako v lomech.
Jak se jmenuješ?
Nechci, abys mě znal jménem.
Nechci znát tvoje jméno.
Byla to jenom přátelská otázka.
Gladiátoři se nepřátelí.
Kdybychom někdy měli spolu bojovat v aréně...
musel bych tě zabít.
Helena...
ke Galinovi.
Patricia...
ke Krixovi.
Priscila...
David.
Klaudia...
Pharox.
Varinie...
- Dionysius. - Ne, ne. Spartakus.
Spartakus.
Felicie--
Já jsem ještě nikdy neměl ženu.
A teď jednu máš, Spartaku. Musíš si ji vzít.
- Jděte pryč. - Co si ona o tobě pomyslí?
A co si o tobě pomyslím já?
Jděte pryč.
Ale no tak. Buď přece štědřejší. Musíš se o svá potěšení podělit.
Nejsem zvíře!
Nesnažíš se uprchnout, jen tak náhodou?
Směruj tu svou odvahu na tu dívenku, Spartaku.
Nejsem zvíře!
- Nejsem zvíře. - Já také ne.
Jak se jmenuješ?
Varinie.
Budeš ji muset odtud odvést, Marceli.
Možná nejsi zvíře, Spartaku...
ale tohle ubohé představení mi dává slabou naději na to...
že se z tebe kdy stane muž.
První pravidlo:
Na těch červených místech máte okamžitý smrtelný zásah.
Tady. Tady.
Pamatujte si: Nejdřív ze všeho jděte po červené...
protože když to neuděláte, tak to udělá váš sok.
Na těch modrých místech ho zmrzačíte.
Tady, tady...
tady a tady.
Druhé pravidlo:
Nejdřív se pokuste o zmrzačení, až potom o pomalou smrt.
Tady na žlutých místech je pomalá smrt.
Tady, tady...
a tady.
Pamatujte si...
Zásah na pomalou smrt může nechat dost síly na to, aby vás stihl zabít.
Když ho zmrzačíte, tak víte, že jste ho dostali...
když si udržíte odstup a dostatečně ho unavíte.
Všechny ostatní způsoby stačí pro představení v Římě...
ale tady v Kapue se očekává víc než obyčejné řeznické kousky...
a taky se nám to daří.
Spartaku, proč se díváš na tu holku?
Varinie! Stůj v klidu.
Když on se nezmůže na nic víc, než se na ty holky jen dívat...
tak se, otroku, klidně dívej.
Řekl jsem, aby ses díval!
Ne. Ne, tahleta jde k tomu Španělovi.
Dobře si přes noc odpočiň, Spartaku.
Tudy.
Ženská!
O takových věcech jsem vás varoval.
Dobře, tak je přiveď.
Nemluvit! Postupovat tudy.
Ublížili ti?
Ne.
To je zabití.
Jeden, dva...
tři, čtyři, pět.
Jeden, dva, tři, čtyři.
Máme návštěvu. Kolosální návštěvu!
Na pahorku jsou vidět dva úžasně nesmírní římští páni.
Jak lehce se na tebe dá zapůsobit, Ramone.
Předpokládám, že jsou nesmírní jen proto, že to jsou Římani.
Až se objeví, řekni jim, ať na mě počkají.
- Pane, vy to nechápete! - Jak nesmírní mohou ti páni být?
Jeden z nich je Markus Licinius Krassus.
Cože? No moment.
Krassus, a tady? Varinie, mou červenou tógu se žaludy.
A židle do atria. A druhé nejlepší víno.
Ne, to nejlepší, ale v malých pohárech.
Grakchus! Přece víš, jak moc ho Krassus nesnáší.
Odnes ho pryč.
- Neuzvednu to. - Tak si něco vymysli! Přikryj ho.
Řekni Marcelovi, ať připraví všechny muže.
Krassus má drahý vkus. Bude si přát představení.
Promiň mi to, Grakchu.
Markus Licinius Krassus...
nejšlechetnější jasnost...
první generál republiky...
otec a obránce Říma...
pocta mého domu. Je požehnán vaší přítomností.
Víno! Občerstvení! Nevidíte, že Jejich Jasnosti jsou vyčerpáni?
Buďte tak laskaví a posaďte se.
Je něco v nepořádku, Vaše Výsosti?
Ne.
Vítejte, paní Klaudie Marie...
bývalá manželko Lucia Kaia Maria...
jehož nedávná poprava se nás všech tak hluboce dotkla.
Pocta paní Heleně...
dceři zesnulého Septima Optima Glabra...
jehož sláva bude žít navěky v osobě jeho syna...
vašeho bratra, Marka Publia Glabra...
hrdiny Východních válek.
Ach, kolik on toho ví.
Dovol mi, abych ti předala nejnovější informace.
Přijeli jsme, abychom oslavili sňatek mého bratra s paní Klaudií.
Spojení orlů, Vaše Svatosti!
Ovívej Jeho Veličenstvo. Potí se.
Mí mladí přátelé si přejí soukromé představení dvou párů.
Dva páry. Ach ano.
Myslím, že budu mít něco, co je uspokojí.
- Dva páry na život a na smrt. - Na život a na smrt, Vaše Veličenstvo?
Nemyslíš si snad, že jsme přijeli až do Kapuy dívat se na gymnastiku?
Ale já vás prosím, Výsosti.
Tady v Kapue cvičíme nejlepší gladiátory v celé ltálii.
Můžeme vám předvést ukázku šermířského umění...
která bude daleko lepší než co uvidíte v Římě.
Když je prodáme, jejich páni s nimi mohou nakládat, jak chtějí...
ale tady, to ne, tady je nikdy nenutíme bojovat na život a na smrt.
Krasse.
Dnešek je výjimkou.
Ale neblahé důsledky se rozšíří po celé škole.
A ta cena. Ta cena!
Řekni si cenu.
25 000 sesterciů.
Připrav to.
To myslíte vážně, pane?
Okamžitě to připrav.
A budeme si je samozřejmě chtít vybrat sami.
Máš tady přece slušný výběr, doufám?
Ano. Nevyčerpatelný.
Spartaku, bude se konat boj na život a na smrt.
- Na život a na smrt? - Jak to víš?
Slyšel jsem Marcela, jak to říkal strážci.
- Kdo bude bojovat? - To nevím.
Na život a na smrt.
Co kdyby dali dohromady tebe a mě?
To neudělají.
Ale co kdyby?
Bojoval bys?
Musel bych. Stejně jako ty.
Ale pokusil by ses mě zabít?
Ano, zabil bych.
Pokoušel bych se zachránit--
Pokoušel bych se zůstat naživu a ty taky.
Všichni gladiátoři nahoru na výcvikovou plochu.
Nějaká návštěva si vás přeje obdivovat.
Postavte se do řady hned tady přede mnou.
Přejí si Vaše Výsosti teď učinit výběr?
Klaudie.
Jsou nádherní.
Pro vás, paní Heleno...
mohl bych navrhnout Praxe?
Je to opravdový tygr.
Nelíbí se mi.
- Víc se mi líbí tamhleten. - Který?
David?
Krixus, ano.
Marceli, Krixus na krátký meč.
Už jste někdy viděli taková ramena? Dionysie!
Připouštím, že je malý, ale je velice pevný a neuvěřitelně silný.
On tady vypadá--
On tady vypadá menší, než potom opravdu v aréně.
Optický klam.
- Já chci tohohle. - Galino.
Ano, ano. Galino.
Možná máte bystré oko, Vaše krásná Výsosti, ale s Vaším dovolením--
V podstatě všichni muži v naší škole jsou odborníci na trácký meč...
ale trojzubec je v dnešních době velice vzácný.
Mohl bych navrhnout...
tamtoho Etiopijce?
V naší zemi je jen několik Etiopijců.
Etiopijci jsou uznávanými mistry trojzubce.
Vezmu si ho.
Draba? Ó ne. Pro vás chci jen to nejlepší--
Já chci toho nejkrásnějšího.
Vezmu si toho velikého černého.
No dobře.
Jenom jeden muž V celé naší škole...
má šanci s tráckým nožem proti trojzubci.
Tamhle.
- Tamhle, paní Heleno. - Jaký drzoun!
- Vezmu si ho. - Drzoun a k tomu zbabělec.
Dejte ho zmrskat!
Tady, paní Heleno. Libyjské zvíře.
Já bych radši toho zbabělce.
Kdyby oba muži byli zranění a odmítli pokračovat v boji...
tak jim tvůj cvičitel podřízne krk jako slepicím.
- A žádné podvody. - Podvody? V Batiatově škole?
Slyšel jsi příkaz, Marceli? Pamatuj si to.
Je mi těch chudáků v tom vedru tak líto.
Nedávejte jim ty tuniky, jen se v nich dusí.
Ať si oblečou jen dost na to, aby zakryli to nejnutnější.
Ať už budou mít na sobě cokoliv, paní, požehnají vašemu jménu.
Všichni ostatní zpátky!
- Nudilo tě naše vybírání? - Ne.
Vzrušující. Chvěji se nedočkavostí.
Tak pojďme pryč ze sluníčka.
Mohu Vaše Výsosti nyní doprovodit na galerii?
Odposlouchává. Ach, ten bůh!
Jak daleko musím odjet z Říma, abych se vyhnul tomu prohnanému obličeji?
Krasse, nemluv o Grakchovi. Je tak ohavný.
Pro Grakcha je nenávist patricijské třídy profesí...
a ne zas až tak špatnou.
Jak jinak se člověk může stát pánem lůzy...
a prvním senátorem Říma?
Krasse, to je příliš nudné.
Tahle dívka zcela určitě voní parfémem.
Ať už je to co je to, voní přímo rozkošně.
V dnešní době musíte otroky přivázat řetězem, aby nekradli.
Když je otrok tak hezký jako ona, tak nemusí krást.
A je to jasné.
Jestli má dobré kotníky...
tak si buďte jistí, že je to jasné!
- Pane! - Proboha, to je katastrofa!
- Byl jsem pomazán! - Ty cuchto!
- Já věřím, že to bylo úmyslné. - Byla to nehoda. Pojď sem, děvenko.
Neboj se.
- Z jaké země pocházíš? - Z Británie.
Jak dlouho už jsi otrokyní?
Od svých třinácti let.
Máš nějaké vzdělání, viď.
Můj první pán mě dal na lekce, abych mohla vychovávat jeho děti.
Líbí se mi. Má v sobě osobnost.
- Chci ji koupit. - Koupit ji, Vaše Výsosti?
Utratil jsem za ni docela dost peněz.
Ano, o tom nepochybuji. Dva tisíce sestercií.
Dva ti-- Bude vám sloužit u nosítek.
Ne, já jí nechci zničit nohy chůzí.
Pošli ji do Říma se svým správcem, až tam příště bude mít cestu.
Pojede zítra a tahle děvenka s ním.
Ještě víno. A poděkuj svým bohům!
Provokuješ mě, Krasse. Už na tebe nebudu milá!
- Proč pak mě tak děsíš? - Jsi hrozně bohatý.
A přitom jsi jediný z přátel mého bratra...
kdo mu nedal žádný svatební dar.
Nechával jsem si to na nejvhodnější chvíli.
Tady. Dej mu to, mé dítě.
Co je to?
Od tohoto momentu je tvůj manžel velitelem římské posádky.
Skvělé!
Nevím, jak ti to kdy budu moci oplatit.
Čas to vyřeší za nás.
- Římská posádka. - Ano.
Jediná instituce v Římě, která má dost síly na zastavení Grakcha a jeho senátu.
Jak jsi chytrý!
Otevřete.
Tudy.
Budeš ho ale muset hlídat, Klaudie.
Otec ho málem vydědil kvůli holkám otrokyním.
Manželská smlouva absolutně nepřipouští harém.
A co ty, co ti slouží u nosítek?
Nakonec, ani jedné z nich není ještě 20...
a jsou všechny vyšší, než by měly být.
Ta ti dává laťku docela vysoko, nemyslíš?
Vaše potěšení, Vaše Výsosti.
Tobě, má drahá, přináleží pocta zahájení tohoto poetického dramatu.
Otevřete!
První pár: Krixus a Galino!
Jdoucí na smrt vás zdraví.
Krixe.
Další pár!
Jdoucí na smrt vás zdraví.
Ten tvůj Trák si vede dobře.
Jak jsi mě dokázal jmenovat bez Grakchova povědomí?
Lil jsem olej do ohně. Koupil jsem si senát za jeho zády.
Já si stejně myslím, že trojzubec to vyhraje.
- Proč ho nezabije? - Zabít.
Tak co se to děje?
- Zabít! - Zabij ho, ty pitomče!
Bude tam viset, dokud neshnije.
Podívej se naposled, Spartaku.
Jede do Říma. Prodali ji.
Prodali ji?
V kuchyni se nemluví, otroku.
V jídelně se něco semlelo. Zabili Marcela a možná i další.
Přivolej stráže!
Hni sebou!
Rozmyslel jsem si to, radši tu děvenku doručím osobně.
Jeď do Kapuy. Přivolej posádku. Já tomuhle moc nevěřím.
- Jsi mi zodpovědný. - Ano, pane.
ŘÍM
Okolo Kapuy zpustošili celé okolí...
přinutili další otroky, aby se přidali.
Rabují, kradou, všechno pálí...
a tábor mají rozbitý ve srázech Vesuvu.
Každým dnem jich přibývá.
Momentálně situace spočívá v rukou...
tohoto vznešeného majestátu.
Kde je všemocný Krassus?
- Mimo město. - Aspoň ty jsi tady.
Dokud je s námi Glabrus, není třeba se bát o Řím.
A dodávám: vyhořelo více než 1 00 statků...
mezi nimi, pánové, můj vlastní...
spálený na prach, přišel jsem o tři milióny sesterciů.
Navrhuji okamžité odvolání Pompeie a jeho legií ze Španělska.
- Mohl bych je sem přivést s 500 muži! - Nedělej ze sebe hlupáka.
Proč bychom odvolávali legie...
když římská posádka nemá na práci nic jiného...
než ochraňovat nás před výrobci párků?
Pošleme proti těm ničemům Glabra!
Ochutnají si římskou ocel.
Protestuji. Protestuji vší silou.
V Římě je víc otroků než Římanů.
Když tady nebude posádka, co jim zabrání, aby taky nepovstali?
Neřekl jsem poslat celou posádku.
Šest kohort by na to mělo být víc než dost.
Zbytek může zůstat v Římě a chránit vás před služkama.
Přijmeš tento úkol, Glabře?
Přijímám úkol uložený senátem...
pokud mi ho senát skutečně ukládá.
Posádka Říma stojí připravená.
Honění otroků je špinavá práce.
Jenom statečný velitel se toho ujme.
Navrhuji vyzvat občany města do ulic...
aby vzdali poctu Glabrovi, až bude pochodovat ulicemi.
A...
k dočasnému velení posádky během jeho nepřítomnosti...
navrhuji Gaia Julia Caesara.
Nevypadáš zrovna spokojeně, že máš to nové místo.
Není to nic vážného. Glabrus se vrátí.
Možná.
Aspoň mi to dá šanci...
na chvíli od sebe rozdělit Glabra a Krassa.
Víš, ta naše republika je jako bohatá vdova.
Většina Římanů ji miluje jako vlastní matku.
Ale Krassus sní o tom, že se s tou starou dámou, mírně řečeno, ožení.
Sláva Glabrovi! Sláva Glabrovi!
- Bůh tě provázej, Glabře. - A tebe také.
Doufám, že ho při návratu uvítá stejný potlesk.
Jednu vykrmenou, Fimbrie!
Ne, ty drobné si nech. Dej je své ženě.
- Ať tě provází přízeň bohů. - Za to děkuji tvým modlitbám.
Uděláme staromódní oběť za Glabrův úspěch.
Já myslel, že o bozích pochybuješ.
V soukromém životě nevěřím v žádného. A ty také ne.
Na veřejnosti věřím ve všechny bohy.
Buď zdráv, Marku Klodie Flavie!
Je Markus Glabrus přítomen?
- Očekává vás v atriu, pane. - Výborně.
Tak co to tady máme?
Dar od guvernéra Sicílie, pane.
Antoninus.
Sicilián, stáří 26 let.
Pěvec písní.
Pro koho jsi tento obdivuhodný talent pěstoval?
Pro děti mého pána...
které jsem také učil klasikům.
Klasikům, skutečně?
Jaké bychom tak mohli mít místo pro chlapce s takovým nadáním?
Budeš mým osobním sluhou. Zacvič ho.
Vy všichni, pojďte se mnou.
Máš službu na stráži?
Můj milý Krasse, poblahopřej mi.
Anebo si raději poblahopřejeme navzájem.
Blahopřeji nám.
Zítra povedu šest kohort posádky...
proti otrokům na Vesuvu.
Celé město vyjde do ulic, aby se s námi rozloučilo.
Všemohoucí milostiví krví potřísnění bohové!
Prosím?
V triumfálních momentech vždycky oslovím bohy.
Měl Grakchus co dělat s touhle geniální záležitostí?
Ano, dokonce to celé navrhl. A dost s citem.
A ty? To myslíš, že jsem tě udělal velitelem posádky proto...
abys udržoval pořádek někde na kamenném poli na Vesuvu?
Máš udržovat pořádek v ulicích Říma!
Beru si jenom šest kohort. Zbytek zůstává.
- Pod velením koho? - Pod velením Caesara.
Vynikající, vynikající!
Když jsi viděl, že Grakchus má pod sebou lůzu i senát...
tak jsi nemohl udělat nic jiného, než mu předat taky posádku.
Aha.
Odmítnu to. Odmítnu se té výpravy zúčastnit.
Být patricijem má své nevýhody a jednou z nich je...
že občas má člověk povinnost se jako patricij chovat.
Přísahal jsi senátu, že půjdeš, a tak musíš jít.
Kdyby se Grakchus rozhodl učinit proti tobě výpad--
To neudělá! Nemá toho zapotřebí.
S tvou pomocí mě totiž úplně demobilizoval.
Tvoje legie stále táboří za hradbami města?
Mé legie?
To si vážně myslíš, že bych dal legiím rozkaz vstoupit do Říma?
Jenom jsem chtěl říct, že bys mohl, kdybys chtěl.
Copak neznáš nejstarší římský zákon, který praví,...
že žádný generál nesmí vstoupit do města v čele ozbrojených legií?
- Sula to udělal. - Sula? A jeho jméno tím utrpělo!
Jeho rod tím byl naprosto zatracen!
Ne, můj mladý příteli.
Jednoho dne tento Řím, zděděný od mých otců, vyčistím.
Obnovím všechny tradice, které Římu dávaly velkolepost.
To znamená, že se nemohu dostat k moci nebo se i jen bránit...
skutkem, který by zradil tu nejsvatější tradici ze všech.
Nepřivedu své legie do těchto zdí.
Neposkvrním Řím...
v momentě, kdy mi bude patřit.
Jdi.
Bez prodlení dej připravit svá vojska.
Vypochoduj z Říma dnes večer, ale pocta města prostě nemůže být.
Hlupáky už jsme ze sebe udělali. Nepřidávej k tomu šaškovskou čepici.
Odejdi zadními ulicemi, bez fanfár, bez jediného zvuku!
Vyklouzni bez hlásku.
Jak si přeješ.
A proboha, můj mladý příteli...
snaž se, ať nemusíš vklouznout zpátky taky bez hlásku.
Sbohem.
Tak jdem, tlusťochu!
Šlechetní Římané...
se navzájem perou jako zvířata!
Tví noví páni, sázejí se, kdo dřív zemře.
Odhoďte meče.
Chci vidět jejich krev tady, na místě, kde zemřel Draba!
Když dělám boje v párech, je to na život a na smrt.
Něco jsem si slíbil, Krixe.
Přísahal jsem, že jestli se odtud dostanu...
tak radši zemřu, než abych se díval, jak dva muži bojují na život a na smrt.
Draba si to také přísahal.
A dodržel to.
Já to taky dodržím.
No tak. Ven!
Co jsme zač, Krixe?
Co se to z nás stává? Římani?
Copak jsme se vůbec nepoučili? Co se to s námi děje?
Hledáme víno, ale měli bychom se shánět po chlebu.
Když máš víno, tak nepotřebuješ chleba!
Nemůže se z vás stát jen tlupa opilých rabiáků.
- A co jiného můžeme být? - Gladiátoři!
Armáda gladiátorů.
Taková armáda ještě nikdy neexistovala.
Jeden gladiátor má cenu dvou římských vojáků.
Římské stráže jsme porazili, ale římská armáda, to je jiné.
Bojují jinak než my.
Když budeme opravdu chtít, porazíme všechno, co proti nám pošlou.
- Na to je třeba velkou armádu. - Budeme mít velkou armádu.
Jak se pustíme na pochod...
osvobodíme každého otroka v každém městě a vesnici.
Je někdo schopen dát dohromady větší armádu?
Jakmile překročíme Alpy, jsme v bezpečí!
Alpy nikdo nepřekročí. Každý průsmyk je hlídaný svou legií.
Z téhle země se dá dostat jen jediným způsobem.
Přes moře.
A k čemu je dobré moře, když nemáš žádné lodě?
Kilikijští piráti mají lodě.
Vedou válku s Římem.
Každá římská galéra, která se plaví z Brundusia, jim dává poplatky.
Mají největší loďstvo na světě.
Byl jsem u nich otrok na galéře. Za dost zlata tě vezmou, kam chceš.
My ale nemáme dost zlata.
Tak proklepeme kapsy každého chyceného Římana.
- Budeme mít spoustu zlata. - Spartakus má pravdu!
Najmeme si piráty a vyrazíme do Brundusia!
Dejte se k nám. Všichni se k nám dejte.
Pojďte a dejte se k nám!
Zpátky na Vesuv!
Varinie.
Myslel jsem, že už tě nikdy neuvidím.
Všechno je teď úplně jinak.
Když jsem tě viděla naposledy...
čekal jsi v aréně, jak to s tebou--
Myslel jsem, že jsi v Římě.
Jak se ti povedlo utéct?
Vyskočila jsem z vozu...
a Batiatus je tak tlustý--
já jsem prostě vyletěla z toho vozu...
a Batiatus je tak tlustý...
že mě nemohl chytit.
Nemohl mě prostě doběhnout.
Uvědomuješ si...
že tě už nikdo nikdy nemůže prodat?
Nikdo tě nemůže prodat.
- Nebo poslat pryč. - Nebo poslat pryč.
Nikdo tě nemůže nutit u někoho zůstat.
Miluju tě, Spartaku.
Miluju tě.
Pořád tomu nemůžu uvěřit.
Zakaž mi, abych tě kdy opustila.
Zakazuju ti to.
V té chvíli to bylo legrační. Kdyby to tak slyšel.
Chováš se ke mně tak mile, jestli to mohu říct.
- Můžeš. - Děkuji.
Co se na ty ptáky jen koukáš. Pusť se do nich.
Není třeba se tady chovat jako v nóbl společnosti.
Mohu ti připomenout...
že jsi se ke mně vždy choval velice pěkně?
Já jsem se k tobě choval pěkně?
Ano. Prodával jsi mi otroky za nesmírně rozumné ceny.
A ty jsi připravoval soukromá gladiátorská klání, za poplatek.
Celkově vzato, chováte se oba v obchodních záležitostech etický...
a společenský máte oba dobrou intuici.
Zenobia trochu přibrala, co jsem ji neviděl.
- Ano, to je pravda. Líbí se mi to. - Mně taky.
My oba máme tendenci být korpulentní.
Korpulentní muži bývají rozumní, příjemní a flegmatičtí.
Všiml sis někdy, že nejhorší tyrani jsou vždycky hubení?
l přes ty tvé neřesti jsi nejštědřejší muž v dnešním Římě.
Neřesti?
Dámy.
Dámy! Odkdy jsou dámy neřestí?
Snad jsem použil nevhodného slova. Výstřednost, slabůstka.
Doufám, že jsem to dobře vyslovil--
Je dobře známo, že i tvůj holič a osobní sluha jsou ženy.
Jsem nejctnostnějším mužem v Římě.
Ty ženy si držím kvůli tomu, že si vážím římské morálky.
Té morálky, která Řím posílila natolik, aby ukradl...
dvě třetiny světa od právoplatných vlastníků...
a která je založena na nedotknutelnosti římského manželství a rodiny.
Já mám prostě ženy rád.
Mám promiskuitní povahu...
a tak, na rozdíl od aristokratů, nikdy nesložím manželskou přísahu...
protože vím, že má povaha by mi nedovolila ji dodržet.
Příliš si vážíš čistoty ženského pokolení.
Přesně tak.
Musí to být velké pokušení, být obklopen takovou čistotou.
To je.
Tak, a teď přidáme k zábavě obchod. Jak mohu být nápomocen?
Veliký Grakchu, je pro mě těžké někoho nenávidět...
ale je jeden muž, který mě přivádí k zuřivosti.
- Kdo je to? - Krassus.
- Ta tvoje nenávist má ambice. - Divíš se mi?
Jednoho rána jsem na tom byl lépe než milionář...
a do večera ze mě byl běženec bez jediné mince...
který nemá nic než tyhle hadry a své vlastní tělo.
A všechno jen proto, že Krassus se rozhodl stavit v Kapue...
s párem vrtošivých, zmalovaných rusalek!
Tyhle dvě Venušiny dcery musely popichovat gladiátory...
k boji na život a na smrt a než jsem se vzpamatoval...
měl jsem tam revoluci!
Jakou pomstu máš na mysli?
Prodal jsem Krassovi jednu ženskou, Varinii.
- Koho? - Varinii. Ať jí bozi dají křídla.
Neměli jsme smlouvu, ale byla jasně v jeho vlastnictví...
hned jak jsme se na tom domluvili.
A teď utekla se Spartakem a společně zabíjejí nevinné lidi.
A Krassus-- ani se nezmínil o penězích, kdepak!
Tuhle ženskou jsi mi nikdy nenabídl. Proč ne?
No, ona vůbec není tvůj typ, Grakchu.
- Je hrozně hubená a-- - Rozhlédni se kolem sebe.
Uvidíš ženy všech možných postav.
Záloha na Varinii byla pět set sestercií.
Protože nezaplatil, mám před Krassem první právo...
až ji chytnou a budou ji prodávat.
Ať tě bozi mají v přízni!
Proč bys kupoval ženskou, kterou jsi nikdy neviděl?
Abych naštval Krassa, samozřejmě, a abych tobě pomohl.
Přines stoličku, Antonine.
Sem s ní.
Tak, stačí.
Kradeš, Antonine?
Ne, pane.
Lžeš?
Ne, pokud se tomu mohu vyhnout.
Už jsi někdy zneuctil bohy?
Ne, pane.
Ostříháš se těchto neřestí, protože si vážíš morálních ctností?
Ano, pane.
Jíš ústřice?
Když je mám, pane.
Jíš šneky?
Ne, pane.
Považuješ pojídání ústřic za morální...
a pojídání šneků za nemorální?
Ne, pane.
Jistěže ne.
Je to všechno záležitost vkusu, že?
Ano, pane.
A vkus není to samé jako chuť...
a tím pádem není záležitostí morálky, je to tak?
Dá se to tak říci, pane.
To stačí. Moji řízu, Antonine.
Já mám rád...
jak šneky, tak i ústřice.
Antonine, podívej.
Na druhé straně řeky.
To je něco, co musíš vidět.
To je, chlapče, Řím!
Ta moc, ta majestátnost...
ta hrůzovláda Říma.
To je ta velmoc, která si jako obr osedlala celý známý svět.
Římu žádný člověk neodolá.
Žádný národ mu neodolá.
A to už vůbec nemluvím...
o jediném chlapci!
S Římem se dá jednat jediným způsobem, Antonine.
Musí se mu sloužit.
Musíš se před ním ponížit.
Musíš se mu plazit u nohou.
Musíš...
ho milovat.
Není to tak, Antonine?
- Dej si na čas! - Jak si vedou?
Dobře. Ještě tisíc takových a můžeme pochodovat na Řím.
No tak, ještě jednou.
Tady na Vesuvu jsme před útokem v bezpečí...
a zatím si uspořádáme vlastní armádu.
Může to trvat šest měsíců. Nebo taky rok. To nevíme.
Až budeme silní, tak se probojujeme na jih k moři.
Obstaráme si lodě od kilikijských pirátů.
A potom se moře pro nás všechny stane silnicí k domovu.
Jestli souhlasíš, můžeš se přidat.
Jestli ne, tak se vrať, než odhalí tvůj útěk.
Příliš mnoho žen.
A co se ti nelíbí na ženách?
Kdepak bys teď byl, ty floutku...
kdyby jedna žena nevydržela nejhorší pekelné bolesti...
aby tě přivedla na tenhle prokletý svět?
S nožem umím ve tmě zacházet jako všichni ostatní.
Umím zaklínat a připravovat jedy.
Připravila jsem za svého života posmrtné róby pro sedm římských pánů.
- Ty floutku! Chci mluvit se Spartakem. - No dobře, babičko.
Já jsem Spartakus. Dej se k nám.
Budeme potřebovat milión římských rób, než to dovedeme do konce.
Odkud jste?
Většina z nás je z Liliova statku.
- Co jste tam dělali za práci? - Šestnáct let jako truhlář a zedník.
Dobré. Truhláři se nám hodí.
- A co jsi dělal ty? - Byl jsem hlavním správcem.
Pomůžeš se zásobováním jídlem. Ohlas se u muže jménem Patulus.
A co jsi dělal ty?
Pěvec písní.
Pěvec písní? Ale co jsi dělal za práci?
To je má práce. A taky žongluju.
Žongluješ. Co ještě umíš?
Umím dělat kouzla.
Kouzla?
Třeba by mohl nechat zmizet Řím.
Budu potřebovat jednoho dobrovolníka, muže nebo ženu. Co třeba ty?
Tady na to někoho máme.
Všimni si, že nemám nic v ruce, je to tak?
- Kolik vidíš prstů? - Tři.
- Kolik vidíš prstů? - Tři!
Udělám mističku.
Mám ruku obráceně a teď do ní foukni.
Ne, to bylo málo. Přidej!
Děkuju.
Chceš to zkusit?
Jemně s tím uhoď o kámen.
Básníku, už kolik dní jsem neměl vejce.
Neměl?
- Tak na. - Děkuju.
Já toho svého nenechám uletět.
- Zazpívej píseň. - Zazpívej píseň, Antonine.
Zpívej, Antonine.
Když rozpálené slunce už skoro zapadá na západním nebi...
když utichne vítr nad horami...
když utichne píseň skřivana...
když kobylka luční přestane bzučet v polích...
a mořská pěna usne jako panna ve snách...
a soumrak se dotkne křivky toulavé země...
vracím se k domovu.
Modrými stíny a temně fialovými lesy...
se vracím k domovu.
Vracím se k místu, kde jsem se narodil...
k matce, která mě nosila a k otci, který mě učil...
už dávno, dávno...
dávno.
Jsem teď sám, ztracený a opuštěný v dalekém, širém, toulavém světě.
A pořád, když slunce už skoro zapadá...
když vítr utichne a mořská pěna usne...
a soumrak se dotkne toulavé země...
vracím se k domovu.
Kde ses tu píseň naučil?
Naučil mě ji můj otec.
Mýlil jsem se v tobě, básníku.
Ty se nebudeš učit zabíjet. Budeš nás učit písně.
Přišel jsem sem bojovat.
Bojovat se může naučit každý.
Přidal jsem se, abych bojoval!
- Jak se jmenuješ? - Antoninus.
Je čas na zpívání a je čas na bojování.
Teď nás uč zpívat.
Zpívej, Antonine.
Když rozpálené slunce už skoro zapadá na západním nebi--
On se ti líbí, viď?
Komu se chce bojovat?
Zvíře se může naučit bojovat.
Ale zpívat nádherné věci...
a přesvědčit lidi, aby jim věřili--
Na co myslíš?
Jsem svobodný.
A co umím?
Neumím ani číst.
Umíš věci, které se nedají naučit.
Neumím nic.
Nic!
A chci umět a učit se.
Chci-
Chci vědět.
Vědět co?
Všechno.
Proč hvězdy padají a ptáci nikdy ne.
Kam se v noci poděje slunce.
Proč měsíc mění tvar.
Chci vědět, odkud se bere vítr.
Vítr přichází z jeskyně.
Daleko na severu spí v jeskyni mladý bůh.
Sní o dívce...
a ve spánku vzdychne...
a noční vzduch se rozechvěje jeho dechem.
Chci vědět všechno o tobě.
Každý tvar...
každou křivku.
Chci znát každičký kousíček.
Každý tep tvého srdce.
Pokračuj o tom městě Metapontum.
Na jaké posádky tam narazíme?
Jsou tam v posádce dvě legie. Některé byly poslány na jih--
Postavte ty nosítka sem.
Kde je ten generál otroků?
Dionysie, doveď nosiče někam pod střechu.
Dej jim jídlo, chléb a svobodu.
- Tak, pojďte za mnou. - My ti za ně zaplatíme.
V tomhle táboře nemáme žádné otroky.
Tigranes Levantus, k vašim službám.
Má doporučení.
Pojď dál.
"Generálovi italských otroků jménem Spartakus...
od Ibara M'hali, guvernéra Kilikie na ostrově Delos."
- Posaď se. - "Zdravím tě."
Doneslo se ke mně, že si přeješ naložit své armády...
na kilikijské lodě v italském přístavu Brundusium.
- Přijmi nyní mého agenta, Tigrana-- - Levanta.
který bude jednat mým jménem.
Ať Isis a Serapis přinesou vítězství tvému boji. Guvernér ostrova Delos.
- Kdo jsou lsis a Serapis? - Bohové východu.
Proč by nám přáli vítězství?
Protože přejí Kilíkii...
a Kilíkie, jako ty, bojuje proti Římanům.
Dáš si víno?
Piju až poté, co je uzavřena dohoda...
nikdy předtím.
Kolik lodí mají ti Kilikiáni?
Aspoň pět set.
Ale nic není příliš málo, tím si buď jistý.
Budeme je potřebovat všechny.
- Všechny? - Jaká je cena?
Cena je 1 00,000 sestercií za loď.
Za 500 lodí by to bylo...
50 miliónů sestercií.
- Máte takovou sumu? - Budeme ji mít.
Podívej se sám.
- Krása. - Kdy budou lodě připraveny?
Krása. Pohled na takovou krásu já miluju.
Kdy budou lodě připraveny?
Můj příteli...
kdy budeš připravený ty?
Jak dlouho ti bude trvat...
než přejdeš jednu třetinu délky ltálie...
a vybojuješ bitvu v každém městě?
Rok? Dva roky?
Jestli nebudeme v Brundusiu za sedm měsíců ode dneška...
tak se tam nedostaneme nikdy.
A co když připravíme lodě...
a nebude žádná armáda otroků, která by se na ně nalodila?
Dáme ti truhlu pokladů teď a zbytek, až dorazíme do Brundusia.
- Tuhle? - Ano.
Domluveno! Za sedm měsíců ode dneška budou připraveny lodě.
Zařiď naložení truhly.
A teď, s tvým dovolením, bych si dal to víno, které jsi mi nabízel.
- Dáš si se mnou? - Dám.
Vynikající práce.
Je to ze statku bohatého šlechtice.
Slyšel jsem, že ty sám jsi ze šlechtického rodu.
Jsem syn a vnuk otroků.
To mi bylo jasné, když jsem viděl, že neumíš číst.
Ale římská marnivost si ráda myslí, že jsi šlechtic.
Představa, že bojují proti obyčejným otrokům, je děsí...
zvláště někoho jako Krassus.
- Znáš ho? - Jednoho odpoledne jsem ho bavil.
- Ty? - V aréně.
Výborné víno.
- Mohu se tě na něco zeptat? - Ptej se.
Ty určitě víš, že to prohraješ, ne?
Nemáš šanci.
V tomhle momentě se sem blíží šest kohort...
římské posádky.
Co budeš dělat?
To rozhodneme, až sem dorazí.
Tak já to řeknu jinak.
Kdyby ses podíval do křišťálové koule...
a viděl svou armádu zničenou a sebe mrtvého...
kdybys to viděl v budoucnosti...
tak, jak to určitě vidíš teď...
pokračoval bys v boji?
- Ano. - S vědomím, že musíš prohrát?
S vědomím, že můžeme prohrát.
Všichni lidé prohrají, když zemřou, a všichni lidé zemřou.
Ale otrok a svobodný člověk nepřichází o stejnou věc.
Oba přijdou o život.
Když zemře svobodný člověk, přichází o potěšení ze života.
Otrok přichází o bolest.
Smrt je jediná svoboda, kterou otrok zná.
A proto se jí nebojí.
A proto vyhrajeme.
Spartaku, ten pirát měl pravdu.
Posádka Říma rozbíjí tábor.
- Kolik jich je? - Asi šest kohort.
- Kde? - V ústí tohoto údolí...
proti útesům.
- Silný tábor? - Nemají žádnou hradbu.
Nemají hradbu? Víš to určitě?
- Naprosto. - Tohle tažení je pro ně zábava.
Římani si dávají piknik.
- Viděli vás? - Ne! Byli jsme v úkrytu.
Možná bychom se měli k tomu římskému pikniku přidat.
Postav své muže.
Šest kohort.
Spousta zbraní a výzbroje...
k budování naší armády.
Krixus vždycky chtěl táhnout na Řím.
Teď už nemusí.
Řím přišel k nám.
Polovina tudy! Zbytek tamhle.
Postav se zpříma, tak, jak má stát šlechetný Říman!
Kde máš tu římskou hrdost!
Tak je to lepší.
Jak se jmenuješ?
Markus Glabrus.
Velitel posádky města Říma!
Velitel?
Velel tomu na břiše. Když jsme ho našli, dělal mrtvého!
Zklamal jsi mě, Marku Glabře.
Hrát si na mrtvého.
Bojíš se zemřít?
Zemřít je lehké.
Copak jsi neviděl dost gladiátorů v aréně...
abys pochopil, jak lehké je zemřít?
Samozřejmě že jsi jich viděl dost.
Co se mnou chceš udělat?
Já nevím.
- Co bychom s ním měli udělat? - Dáme si boj v páru, on se mnou.
Nebudu bojovat jako gladiátor!
Nemůžeš od toho odtrhnout oči.
Poznáváš tu hůlku?
- Ano! - Měl bys! Byla v tvém stanu.
Je to symbol senátu.
Veškeré moci Říma!
Je to sama moc Říma!
Vezmi to zpátky svému senátu.
Řekni jim, že z posádky Říma nezůstalo nic než ty a ten zlomený klacek!
Řekni jim, že od Říma nic nechceme.
Nic než naši svobodu!
Nechceme nic jiného, než se dostat pryč z téhle zatracené země!
Pochodujeme na jih k moři.
A rozdrtíme každou armádu, kterou proti nám pošlou.
Dejte ho na koně!
PŘESTÁVKA
MEZIAKTNÍ HUDBA
Jejich vůdce řekl, že Řím nenávidí tolik...
že jejich jediným přáním je uprchnout z dosahu římské moci.
Když se jim nebude klást odpor, slíbil poklidný pochod k moři.
Když se setkají s odporem, hrozil, že zpustoší zemi...
a zničí každou legii, kterou proti němu pošleme.
A až se dostanou k moři?
Plánují nalodit se na lodě kilikijských pirátů a vrátit se domů.
Z kterého přístavu se chystají odjet?
Nevím.
Ale městské posádky před nimi neobstojí.
Jestli je chceme zastavit, je to práce pro legie!
Ten vůdce otroků, co je to za muže?
To nevím.
Myslím, že mu říkali Spartakus.
Je ti to jméno povědomé?
Ano, zdá se mi povědomé.
Ale nemůžu si vzpomenout.
Když s tebou domluvil, co se stalo potom?
Přivázali mě na koně a vymrskali mě z tábora.
Kolik mužů z tvé posádky uniklo?
Zatím se jich ohlásilo čtrnáct.
Já sám jsem byl zajat v mém vlastním velitelském stanu.
Náš tábor byl v rukou nepřítele dřív, než jsme mohli troubit na poplach.
Udělali jste kolem tábora příkop a hradby?
Ne.
Dorazili jsme po západu slunce. Stráže byly po deseti krocích.
Nebyl žádný důvod očekávat útok ještě v noci.
Ale také, no prostě, jsou--
Pokračuj.
Jsou to jenom otroci.
Aha.
Prohlašuji, že Publius Markus Glabrus zostudil zbraně Říma.
Nechť je proneseno potrestání senátu.
Kdybychom trestali každého velitele, který ze sebe udělal osla...
nezůstal by nám nikdo s hodností větší než setník.
Ale tohle je případ trestného zanedbání!
Bylo zničeno šest kohort.
Sponzorem tohoto mladíka je Krassus.
Ať tedy on vysloví potrestání.
Potrestání je všem dobře známé!
Nechť je Publiu Marku Glabrovi odepřeno...
teplo krbu, voda, potrava a přístřeší...
do vzdálenosti 650 kilometrů ve všech směrech od Říma.
A ještě jedna věc.
Glabrus je můj přítel a já se od jeho hanby nebudu distancovat.
Skládám nyní velitelské místo svých legií...
a vzdaluji se do soukromého života.
Sbohem, Krasse.
Teď není vhodný moment na to, aby čestný muž odcházel z veřejného života!
- Hanba, hanba! - Sednout.
Tento styl hrdinského veřejného chování není nic nového!
Už jsem ho zažil-- stejně jako vy-- a vím, co to znamená!
- Krassus jednal z čestného popudu! - Patricijsky čestného!
Ať už to zvenku vypadá jak chce šlechetně...
nějak se mi to nelíbí.
Krassus je jediný muž v Římě...
který se nepoddal korupci v republice, a nikdy to neudělá.
Já beru trochu korupce a svobodu v republice...
ale nepřijmu...
diktaturu Krassa a vůbec žádnou svobodu!
Proto je teď Krassus pryč...
a proto se sem taky vrátí.
Matce, která mě nosila...
otci, který mě učil...
bohovi--
Na modravé lesy a temně fialové stíny, já--
Na modravé stíny a temně fialové lesy.
- Spartaku, tys mě vylekal! - To mě mrzí.
- Jak dlouho už tady jsi? - Chvilku.
Proč jsi něco neřekl?
Vypadala jsi tak šťastně. Nechtěl jsem tě rušit.
Jsem šťastná.
Spartaku, snažila jsem si vzpomenout na tu píseň, co zpíval Antoninus.
Je tam modravé stíny a temně fialové lesy?
Nebo temně fialové lesy a modravé stíny, nebo jak je to?
Chci se milovat se svou ženou!
Spartaku, pusť mě. Jsem--
To je mi jedno.
- Musíš, musíš teď-- - Ano?
- Musíš se mnou zacházet jemně. - Proč?
Proč, miláčku?
Budu mít dítě. A teď mě pusť.
Cože?
Dítě.
Dítě? Kdy?
Na jaře.
- Jak to? Chci říct, jak to víš? - Vím to.
Dítě na jaře.
- Budu mít syna. - Ale může to být i dcera.
- Proč jsi mi to neřekla? - Právě jsem ti to řekla.
Je ti zima. Pojď se schovat tady pod tohleto.
- Ublížil jsem ti? - Ne, neublížil.
- Nechtěl jsem být tak neomalený. - Nechceš mě políbit?
Je to úplně poprvé, co budu mít dítě.
Dítě.
Já jsem pořád stejná, jako jsem byla předtím, Spartaku.
Nerozbiju se.
Ti otroci už nás stáli tisíc miliónů sestercií.
Jestli nám teď chtějí odpomoci od jejich nevítané přítomnosti...
tak je, ve jménu bohů, nechme klidně běžet!
Nepřijatelné! Už teď nakazili svým povstáním polovinu ltálie.
Když je teď necháme uniknout...
tak se ta situace rozšíří po celé říši.
Republika...
je stále ještě slabá po 20 letech občanských bojů.
Vedeme dvě války:
jednu ve Španělsku a další v Asii.
Piráti nám odřízli egyptské zásoby obilí...
a Spartakus pustoší obchodní síť celé jižní ltálie.
Polovina římských okrsků je bez chleba!
Město je na pokraji paniky.
Jsou dvě věci, které musíme udělat okamžitě!
Potvrdit Caesara na místo stálého velitele posádky...
a určit dvě legie...
na zastavení a zničení Spartaka ve městě Metapontu!
Kdybychom tak mohli mít v tom druhém hrnci Batiata!
- To je nápad! - Varinie, bylo to výborné jídlo.
Malý kousek země a malé kozí stádo.
Nejlepší víno na světě.
Pro víno musíš do Akvitánie. Nejsladší hrozny na celé zemi.
Pro víno si dojeď do Lidye. Tam je nejlepší.
Nejlepší víno je z Řecka. To ví každý. Dokonce i Římané!
Ne, z Lidye!
Všichni se mýlíte!
Nejlepší víno je doma, ať už to je, kde chce.
Souhlasím s tebou.
Pánové.
- Máme zprávy o Metapontu? - Tu novinu teď vykřikují hlasatelé.
Přišli jsme o 19 000 vojáků, včetně Kommodia a jeho důstojníků.
Devatenáct tisíc?
Máš v Metapontu statky?
Ne. Syna ve službě s Kommodiem.
S vaším dovolením vám přeji dobrý den.
Vycvičení legie nám trvá pět let.
Jak může nějaký Spartakus vycvičit armádu za sedm měsíců?
Něco je tady v nepořádku, a ve velkém.
- Měli bychom mít vyšetřování. - Vyšetřování všemi prostředky.
- Kde je Spartakus teď? - Blíží se k přístavu Brundusium.
Potřebuji pár chvil velitelova času.
Omluvíte nás?
Slyšel jsem, že teď bydlíš v domě ve čtvrtém rajónu.
A není to žádný nádherný dům.
A hostil jsi 11 000 plebejců na Martově poli.
Těžko se tomu dá říkat hostina.
Tvoje a moje rodina jsou už 200 let členy...
Jezdeckého řádu Strany patricijů.
Sluhové a vládci Říma.
Proč jsi nás opustil ve prospěch Grakcha a lůzy?
Nikoho jsem neopustil, nejméně ze všech Řím.
Ale jednu věc jsem se od Grakcha naučil: Řím je lůza.
Ne!
Řím je věčná myšlenka v mysli Boha.
Netušil jsem, že ses dal na náboženství.
Na tom nezáleží.
l kdyby bohové neexistovali, kořil bych se jim.
l kdyby nebyl žádný Řím, snil bych o něm...
tak, jak chci, abys o něm snil ty.
Chci, aby ses vrátil k lidem, mezi které patříš.
Prosím tě o to.
Chceš mě nebo chceš posádku Říma?
Obojí. Řekni mi něco upřímně.
Kdybys byl na mém místě, pustil by ses proti Spartakovi?
- Samozřejmě. - Proč?
Jestli chceme zachránit Řím, nemáme jinou šanci.
Caesare!
Který Řím?
Jejich...
nebo náš?
Víš, že Grakchus je můj přítel.
Nezradím ho.
Caesare.
Co je horší: zradit přítele, nebo zradit samotný Řím?
Můj milý Krasse, nic takového nemusím rozhodovat.
To budeš muset, a dříve, než si myslíš.
Dobré odpoledne, Krasse. Hledám tě celý den.
Tvůj nový pán.
Senát zasedal celý den ohledně té věci se Spartakem.
Máme proti němu osm legií a nemáme pro ně velitele.
V momentě, kdy nabídneš generálům velitelství...
začnou sípat jako udýchaní mezci.
Podobnou epidemii už jsem zažil, ty ne?
- Jak jsi na tom se zdravím? - Výborně, jak vidíš.
Mám tomu rozumět tak, že senát nabízí velení legií mně?
- Očekával jsi to. - Ano, očekával.
Ale napadlo tě, kolik by mé služby mohly stát?
V dnešní době platíme za všechno ostatní.
Nevím, proč bychom neměli dostat účet za vlastenectví. Kolik si účtuješ?
Mé zvolení prvním konzulem, velitelem všech legií ltálie...
a zrušení senátorské pravomoci nad soudnictvím.
Diktatura.
Pořádek.
- Podej zprávu o přijatelnosti podmínek. - To ti mohu říct teď.
- Tvé podmínky jsou nepřijatelné. - Ano, já vím.
Momentálně jsou nepřijatelné, ale časy se mění a senát též.
Až nadejde ten správný den, budu připraven.
- Mé uctivé pozdravy tvé ženě. - S potěšením.
Má pravdu, víš.
Jestli se Spartakem něco neuděláme, budou v senátu změny.
A Krassus se do toho pustí a zachrání Řím před armádou otroků...
tak, že zahájí diktaturu.
Ale všechno to závisí na tom, do čeho se pustí Spartakus.
Teď se zrovna pokouší dostat se pryč z ltálie.
Jestli se mu to povede, krize bude zažehnána...
a Krassus možná zůstane už navždy na penzi.
Zařídil jsem to tak, aby Spartakus mohl uprchnout z ltálie.
To jsi udělal?
Domluvil jsem si to s kilikijskými piráty.
Ujistil jsem je, že nebudeme zasahovat...
když budou přepravovat Spartaka a jeho otroky z ltálie.
Takže teď máme co do činění s piráty. Domlouváme se se zločinci!
Nestav se k tomu tak upjatě. Politika je praktická profese.
Pokud zločinec má něco, co chceš, tak se s ním domluvíš.
Jak jste daleko od Brundusia?
Asi 30 kilometrů.
Naše armáda tady bude muset přenocovat. Jsou takových šest hodin za námi.
Patule, jeď napřed do Brundusia. Přiveď sem Tigrana.
Marko, vrať se ke Spartakovi.
Řekni mu, že dnes večer táboříme u moře!
Pokud všechno půjde dobře, odhaduju, že naložíme 150 lodí denně.
To je tvoje starost, Dionysie. Pracuj s kilikijskými piráty.
- To by mělo pro něj být dost práce. - A já nemusím hledat místo na přespání.
Krixe, podávej mi zprávy o Pompeiovi.
Nechci žádná překvapení.
A přeju si držet okolo nás hlídky, dokud se nenalodíme.
Seženu je teď dohromady.
Spartaku, přístavní oblast v Brundusiu má zásobárny jídla...
ale není to dost na zásobování celého loďstva.
Krajina je tady plná dobytka.
A máme víc než dost soli na konzervaci.
Já se o to postarám.
Zjisti, kolik máme mužů, kteří byli otroci na galérách nebo námořníci.
Tigranes Levantus.
- Můj milý generále. - Vítej, Tigrane!
Ne, ne. Nemusíš hledat žádné otroky nosiče k osvobozování.
Přijel jsem na koni.
Tví bohové lsis a Serapis nás určitě měli v přízni.
Tady je doplatek 50 miliónů sestercií, které ti dlužíme.
Generále...
přináším těžké poselství špatných zvěstí.
Co se děje?
Pompeius a jeho armáda přistáli v ltálii.
Na hranici s Rhegiem, před třemi dny.
Máme o jejich pohybu dokonalé zprávy.
Ale víte také...
že římské loďstvo, které veze Lukula a jeho armádu...
přijede zítra do Brundusia?
- Lukulus, tady? - Jste bez lodí.
Viděl jsem je v přístavu.
Kilikijské loďstvo, ze strategicky nezbytných důvodů...
má povinnost se stáhnout.
- Stáhnout? - Vůbec žádné lodě?
Kilikijští piráti dokážou zničit všechna existující římská loďstva.
Jestli teď utečou, není to kvůli tomu, že se bojí!
To chci slyšet lepší důvod.
Já jsem stejně zkormoucený jako ty, generále.
Postav se. Na nohy!
Na špičky.
- Prořízneš mi kůži. - Proč Kilikijci utíkají?
Zaplatili jim.
A kdo jim zaplatil?
Kdo?
Krassus.
Krassus proti nám nebude bojovat sám.
Poslové říkají, že se nechce ujmout velení armády.
Proč by podplácel tvé piráty, aby nám zabránili v útěku?
To nevím. Jak můžu odpovědět, když žádná odpověď neexistuje?
Zradili mne, stejně jako zradili tebe!
Odpověď ale existuje.
Na všechno existuje odpověď.
Jsme osm kilometrů od Brundusia.
Tady je Rhegium.
Pompeius se musel dostat asi tak sem.
Je odtud tak čtyři dny, možná víc.
Lukulus přistane zítra v Brundusiu.
Když se pustíme do Lukula...
tak bude mít Pompeius dost času na to, aby se nám dostal do zad.
Když se otočíme na západ a půjdeme naproti Pompeiovi...
Lukulus nám napochoduje do týla.
Jediná další armáda v celé ltálii je tady!
Řím.
Ano, to je jasné!
Krassus nás zve, abychom táhli na Řím...
aby se nám mohl postavit v poli.
To chceš říct, že Krassus chce, abychom šli na Řím?
Přímo nás do toho nutí. Ví, že se nenechám nikde chytit do pasti...
mezi dvěma armádami a se zády otočenými k moři.
Ví, že moje jediná možnost je Řím.
Někde cestou se potkáme.
Když nás porazí, stane se z něj zachránce Říma...
a bude mít konečně své vítězství nad senátem.
Generále, dovol mi, abych se v tvých očích ospravedlnil.
Za velice malý poplatek...
mohu zařídit, abyste ty, tvoje rodina a samozřejmě tví vůdci...
byli propašováni z ltálie a převezeni do jisté východní země...
kde jsou solidní muži jako ty vítáni a oceňováni.
Můžete si žít jako králové po celý zbytek vašich životů.
Co si o tom myslíš, generále?
Jdi pryč.
Jdi pryč?
Řekni trubačům, ať svolají shromáždění.
Římská armáda přistane dnes večer v přístavu Brundusium.
Další armáda se k nám blíží od západu.
Doufají, že nás tady chytí do kleští...
se zády proti moři.
Kilikijští piráti nás zradili. Jsme bez lodí.
"Z příkazu senátu...
budiž známo, že jsme tohoto dne zvolili...
Marka Licinia Krassa...
prvním konzulem republiky...
a vrchním velitelem římských armád."
Sláva Krassovi!
Řím nám nedovolí utéct z ltálie.
Nemáme jinou možnost než táhnout na samotný Řím...
a skončit tuhle válku jediným způsobem, kterým kdy mohla skončit:
osvobozením každého otroka v ltálii.
Slibuju vám...
nový Řím...
novou ltálii a novou říši.
Slibuju zničení armády otroků...
a obnovení pořádku...
ve všech našich teritoriích.
Raději budu tady, svobodný muž mezi bratry...
který má před sebou dlouhý pochod a těžký boj...
než abych byl nejbohatším občanem Říma...
vykrmený jídlem, pro které nepracoval...
a obklopený otroky.
Slibuji živé tělo Spartakovo...
k takovému potrestání, jaké uznáte za vhodné.
Buď to anebo jeho hlavu.
Toto přísahám při duchu všech mých předků.
Toto jsem přísahal...
v chrámu, který střeží jejich kosti.
Sláva Krassovi!
Prošli jsme spolu pořádný kus cesty.
Bojovali jsme mnoho bitev a vyhráli obrovská vítězství.
Teď, místo abychom se nalodili a pluli přes moře k našim domovům...
musíme znovu bojovat.
Možná na tomto světě není míru...
pro nás či pro koho jiného. To já nevím.
Ale vím...
že dokud budeme živi...
musíme se držet naší pravdy.
Vím určitě, že jsme bratři a vím, že jsme svobodní.
Vyrazíme dnes večer!
Sláva Krassovi!
Buď zdráv, Krasse.
Kaie. Pánové.
Bylo dokončeno plánované rozmístění?
Všechny oddíly znají svou pozici v řadě, pane, a přesně vědí, co se očekává.
Všichni velitelé legií dostali bitevní příkazy.
Vynikající. Všechny pozice se teď změní.
Změní?
Obávám se, že Spartakus se o naše plány moc zajímá.
Zakrátko budou vydány nové bitevní příkazy.
Spartakus musí být plně přesvědčen, že předběhl...
pronásledující armády Pompeiovy a Lukulovy.
Jenže v Apeninských horách existují průsmyky...
které nejsou na žádných mapách.
Vaše statečnost by měla stoupnout, když se dozvíte...
že Pompeius v tomto momentě táboří asi 30 kilometrů na západ od nás...
a že Lukulova armáda se k nám blíží od jihu...
díky nucenému pochodu přes noc.
Pane, dovol nám, abychom ti přiznali nejslavnější vítězství tvé kariéry.
Nechci slávu!
Chci Spartaka.
A já ho také dostanu, pánové.
Celé tohle tažení ale nemá za úkol jen zabít Spartaka.
Má za úkol zabít legendu jménem Spartakus.
Můžete jít, pánové.
Sláva Krassovi.
Lentulus Batiatus Vaši Výsost očekává.
- Kdo? - Lanista , pane.
Přiveďte ho.
Vaše Nejvznešenější Výsosti, hned, jak mi byl doručen váš vzkaz...
jsem se spěchal dostavit do vaší urozené přítomnosti.
Jsem rád, že sis na to dokázal najít čas. Sedni si.
Jak štědré.
Je mi známo-- Bylo mi oznámeno--
že Spartakus byl kdysi vycvičen pod tvým dozorem.
Ano! Já vlastně...
pokud to nezní příliš podvratně to tak říci...
já jsem ho vlastně udělal tím, čím dnes je.
Zasloužíš si za to skutečně blahopřání.
A já též, protože ty máš teď nejlepší předpoklady mi poskytnout...
něco, co jsem dosud neobdržel nikde jinde:
fyzický popis Spartaka.
Ano.
Ale vždyť jste ho viděl.
- Cože? - V aréně.
Kdy?
Když jste tehdy navštívil mou školu s těmi dvěma okouzlujícími dámami.
Cože?
Doufám, že se obě těší dobrému zdraví.
Vybraly si ho, aby bojoval proti Drabovi, tomu černochovi.
- Toho černocha si pamatuju. - A máte dobrý důvod, jak si vzpomínám--
Jestli to tak mohu říci, Vaše Výsosti.
Byl to geniální úder dýkou. Komplikovaný úhel.
- Spartakus byl jeho sok? - Ano.
Jak vypadal?
Je to věc, na které Vaší Výsosti velmi záleží?
Ano, stejně jako každému muži, který miluje Řím a chce ho vidět v plné síle.
Jsme oba římští vlastenci, pane.
Vy jste vlastenec velkého formátu. Já, samozřejmě, menšího.
Ale oba věříme v čestné římské jednání.
Jestli ode mě něco žádáte...
nejednal bych podle svého nejlepšího svědomí...
kdybych vám neřekl, že žádám něco od vás.
Řekni si, o co chceš.
Jestli-- ne--
až zítra dosáhnete svého vítězství...
tak se očekává, že ti, co přežijí, budou prodáni...
aby se zaplatily výdaje za tuto hrdinskou výpravu.
Nemohl by agentem celého tohoto prodeje být ten...
který momentálně sdílí tuto chvilku historie s Vaší Výsostí?
Dávám ti pravomoc, aby ses stal agentem prodeje všech, kteří přežijí.
A na oplátku tady zůstaneš až do konce bitvy...
a pomůžeš mi identifikovat Spartaka.
Po bitvě?
Vy mě nechápete. Já jsem civilní občan.
Já jsem civilnější než většina občanů.
Pokud si jím přeješ být i nadále...
tak ti dobře radím, abys tady zůstal a byl naším hostem.
Stráže!
Můj milý, všepřemáhající Marku Licinie Krasse...
a co když to bude Spartakus, který překročí bitevní pole...
a bude hledat vás?
Za takových okolností, a o tom nepochybuji...
mu budeš pomáhat.
Tento chlapík s námi zůstane, dokud neskončí bitva.
Udělejte mu pohodlí. A ať se necítí sám.
Mami? Mami?
Kdy půjdeme domů?
Spi, můj miláčku.
Žádné bolesti?
Je to ale hrozné dítě. Mlátí mě pěstí.
Chce vidět svou matku. Divíš se mu?
Cítíš to?
Ne, necítím.
Doufám, že počká, dokud nedorazíme do Říma.
Do Říma!
Zatím nás nikdy neporazili.
Ne.
Ale bez ohledu na to, kolikrát my porazíme je...
vždycky mají další armádu, kterou proti nám pošlou.
A pak další.
Varinie, ono to prostě vypadá, že jsme začali něco...
co nemá konec!
l kdyby to zítra skončilo, tak by to za to stálo.
Varinie, nedělej ze mě slabocha.
Jsi dost silný na to, abys mohl být slabý.
Miluju tě víc než svůj vlastní život.
A přesto někdy, i s tebou tady, když mi spíš po boku...
se cítím tak sám.
Představuju si boha otroků...
a modlím se.
Za co se modlíš?
Modlím se za syna, který se narodí svobodný.
Já se modlím za to samé.
Postarej se o mého syna, Varinie.
Kdyby mě nikdy nepoznal...
řekni mu, kdo jsem byl a o čem jsme snili.
Řekni mu pravdu. Bude spousta jiných, kteří mu budou říkat lži.
Já bez tebe nemohu žít, Spartaku!
Mezi mnou a tebou neexistuje žádné sbohem.
Dokud žije jeden z nás...
žijeme všichni.
Cítil jsem to! Cítila jsi to?
- Ano, cítila. - To byla síla. Bolí tě to?
Byla to síla.
Lukulus a Pompeius.
Máme spočítané vězně?
Konečný počet ještě nemáme, pane.
Přináším zprávu od vašeho pána...
Marka Licinia Krassa...
velitele ltálie.
Příkazem jeho Nejmilostivější Výsosti...
mají být vaše životy ušetřeny.
Otroky jste byli...
a otroký zůstanete.
Ale hrozivý trest ukřižování...
byl odložen...
pod jedinou podmínkou, a to, že identifikujete tělo...
nebo živou osobu otroka jménem Spartakus.
- Já jsem Spartakus! - Já jsem Spartakus!
Odpusťte mi, že jsem mezi posledními, kteří vám blahopřejí, Vaše Šlechetnosti.
V táboře se povídá taková nepříjemná zvěst...
a to že vězňové mají být ukřižováni.
To je pravda.
Snad je teď vhodný moment na to, aby si Vaše Výsost vzpomněla...
že mi včera přislíbila funkci agenta v prodeji otroků.
Včera večer jsi mi přislíbil Spartaka! Kde je?
Na oplátku jsem ti slíbil prodej těch, kteří přežijí...
a nic takového se konat nebude!
- To je Varinie. - Ano, vzpomínám si.
Ty jsi Spartakova ženská?
Jsem jeho manželka.
A tohle je jeho dítě?
Ano.
Kde je Spartakus?
Mrtev.
Viděla jsi, jak ho zabili?
Ano.
Lžeš. Kde je?
Aspoň je tady někdo, koho stojí za to prodat, Vaše Jasnosti.
Vezmu i to dítě, jako investici.
- Kolik jste zajali žen? - Ani ne čtyřicet, pane.
Většina z těch, které nezemřely, utekly s dětmi do kopců.
Můžeš prodat všechny ostatní, ale tuhle ne.
Ale vy jste ty ostatní neviděl, Vaše Výsosti.
Jsou nevídaně ošklivé! Ani génius by nebyl schopen je prodat!
Vymrskejte toho mizeru z tábora.
Tahle žena a její dítě budou převezeny do mého domu v Římě.
- Zastavte je! - Zastavit!
Antonine?
Tribune!
Otroci budou ukřižováni okolo silnice...
po celou vzdálenost odtud až k římské bráně.
Tohoto muže nechte až na konec.
A tohoto také.
- Jděte dál. - Jděte dál!
Mám na zádech víc pruhů než zebra!
Pokaždé, když se těch zranění dotknu...
zpívají jako slavíci.
Ale přesto všechno mám pocit, že jsem objevil něco...
- co jsem nikdy neměl, ani s bohatstvím. - A to je co?
Nesměj se mi, ale já myslím, že důstojnost.
V Římě důstojnost zkracuje život...
s větší jistotou než nemoc.
Bohové si tě asi šetří pro nějakou velkolepou věc.
Myslíš?
Jestli si někdo myslí, že se stanu udavačem pro nic za nic, tak je blázen.
Bič jsem snesl bez naříkání.
Ano, to opravdu vypadá jako vážný záchvat důstojnosti.
Doufám ale, že tě to neodradí...
od vykonání pomsty, kterou chystáš pro Krassa.
Ne, naopak. To mé rozhodnutí jen posiluje.
To rád slyším.
Ta žena Varinie je v jeho domě. Celý Řím o tom ví.
Zlé jazyky dokonce tvrdí...
že se poprvé v životě do někoho zamiloval.
Všiml jsem si podivného pohledu, když ji viděl poprvé.
Na to by bylo třeba skvělé ženy...
aby přiměla Krassa přestat milovat sám sebe.
Řeknu ti to upřímně, Grakchu.
Ona není tak neatraktivní, jak jsem ti o ní říkal.
Důstojnost a upřímnost v jednom dni! Já tě nepoznávám.
- Ale je to nemožná žena. - Krásná?
Krásná? No ano, krásná.
Čím více ji spoutáváš, tím méně je z ní otrokyně.
- Hrdá? - Hrdá, hrdá.
Pozná se, že tomu správnému muži by se vzdala...
a to je k vzteku.
Mám rád Krassa. Ušetříme mu tu jeho agónii.
Tu ženu uneseme.
Uneseme ji? Proč?
V senátu už Krassovi nedokážu ublížit...
ale mohu mu ublížit tam, kde to pocítí nejvíc: v jeho hrdosti.
Zaútočíme na nepřítele zevnitř.
Je to vynikající plán...
ale doufám, že nenavrhuješ, abych tu ženu unesl já!
Navrhuju.
Kup koně a vůz s plachtou.
Přiveď ji sem za soumraku.
Přidej si odvahu k těm tvým nově nalezeným ctnostem.
Dodá ti odvahu půl miliónu sestercií?
Půl miliónu?
Krassus nevypadá, že by klesal na mysli, ale--
Ponížíme ho ještě trochu víc. Zaokrouhlíme to na milión!
Milión.
Takovou sumou bych mohl uplatit i samotného Jupitera!
Já jsem to udělal i menší sumou.
Promiň mi, že vyrušuji.
Vždyť víš, že mám ve zvyku přicházet do tvého domu nepozván.
Vždycky jsi tady byl vítán...
jako student.
- Nejsi sám. - Nejsem.
Tentokrát jsi přišel něco naučit mě.
Přidal ses na Krassovu stranu?
- Jsem zatčen? - Ne.
Ale musím tě požádat, abys se mnou okamžitě šel do senátu.
To, co dělám, nedělám pro sebe...
ale pro Řím.
Ubohý bezmocný Řím!
Tak pojďme a poslechněme si něco o Římu od Krasse!
Ty jsi opravdu věřil, že 500 let existence Říma...
se dá tak lehce předat do pracek lůzy?
Těla 6 000 ukřižovaných otroků už teď...
lemují Appiovu cestu.
Zítra budou poslední z nich bojovat na život a na smrt...
v chrámu mých předků, jako oběť těmto předkům.
A tak, jako zemřeli ti otroci, zemře tvoje chátra...
jestli jen na okamžik zapochybují o své věrnosti tomuto novému řádu.
Nepřátelé státu jsou nám dobře známi.
Právě teď dochází k zatýkání. Vězení se plní.
V každém městě a provincii byly sebrány seznamy nevěrných.
Zítra zjistí cenu své hrozné pošetilosti...
své zrady.
Kde je moje jméno...
na seznamu nevěrných, nepřátel státu?
Na prvním místě.
A přesto vůbec netoužím se na tobě pomstít.
Tvůj majetek zůstane nedotčen.
Ponecháš si hodnost a titul římského senátora.
Poskytli jsme ti dům...
statek v Picenu, kam se můžeš uchýlit.
Svoje ženy si můžeš vzít s sebou.
A proč mám zůstat tak viditelně naživu?
Tví následovníci jsou tak zaslepeni, že ti věří.
Přeji si, abys k nim zítra promluvil, k jejich vlastnímu dobru...
v zájmu jejich klidné a spokojené budoucnosti.
V budoucnosti pro mě bude občas užitečné...
když tě přivedu zpátky do Říma, abys pokračoval ve své službě...
v uklidňování znepokojeného ducha...
a rozjitřené mysli.
Přesvědčíš je, aby přijali svůj osud a řád...
a věřili v bohy!
Můžeš jít.
Stůj!
Proč se teď schovávat za tou stolou?
Tak je to lepší.
Nějaká žena věnovala těmhle šatům několik týdnů života.
Ty, více než kdokoli jiný, by sis měla vážit práce otroků a nosit je hrdě.
Pojď sem.
Tohle patřilo královně...
královně Persie.
Je to těžké.
Za nějakou dobu to budeš nosit lehce.
Posaď se.
Dáš si maso a med?
Ne.
Je to dobré.
A kousek melounu?
A trochu vína, samozřejmě.
Jez.
Nepřikázal jsem ti, abys jedla.
Pozval jsem tě k jídlu.
Zdá se ti, že to bohaté okolí...
ztěžuje konverzaci?
Proč jsem tady?
To je dobrá otázka.
Otázka ženy.
Kéž by odpověď mohla být stejně dobrá a přímá.
- A to dítě-- daří se mu dobře? - Dobře.
Včera jsem pro něj zakoupil kojnou.
Doufám, že mu to mléko bude vyhovovat.
Poslala jsem ji pryč.
Chci raději kojit sama.
Nejsem si jistý, že s tím souhlasím.
Svazuje tě to se starým životem.
Chtěl bych, aby ses začala těšit na svůj nový život.
Mně na mém novém životě tady vůbec nezáleží.
Tobě záleží na životě tvého dítěte, viď?
Proč mi hrozíš, že ublížíš mému dítěti?
Patřím ti. Můžeš si mě vzít, kdy chceš.
Ale já si tě nechci vzít.
Chci, abys ses dala.
Chci tvou lásku, Varinie.
A to myslíš, že když mi pohrozíš zabitím mého dítěte...
že mě tím přinutíš, abych tě milovala?
Já jsem nehrozil, že zabiju tvé dítě.
Je mi to líto, Varinie.
Ale smutek se nemá držet navždy.
Já nedržím smutek.
Já udržuju vzpomínky.
Překážím ti ve tvých vzpomínkách?
Ne.
Balancuješ na rozhraní mezi pravdou a urážkou...
s dovedností mrštného kamzíka!
Na co vzpomínáš, když myslíš na Spartaka?
Nevyvádí tě z míry o něm mluvit?
Ne.
No, tak mi řekni...
jaký to byl muž...
ale vážně?
Byl to muž, který začal úplně sám...
jako zvíře.
A přesto, toho dne, kdy zemřel...
tisíce a tisíce jiných by s radostí zemřely na jeho místě.
Co byl zač? Byl bohem?
Ne, nebyl bohem.
Byl to prostý muž.
Otrok.
Milovala jsem ho.
Byl to psanec! A vrah!
Nepřítel všeho civilizovaného a slušného, co Řím vybudoval!
Čert tě vem! To přece víš.
- Proč jsi ho milovala? - To ti nemůžu říct.
Nemůžu ti vysvětlit věci, které nedokážeš pochopit.
Ale já to chci pochopit.
Copak to nechápeš? Já to musím pochopit.
Ty se ho bojíš, je to tak?
A proto chceš jeho ženu...
aby uklidnila tvůj strach něčím, co patřilo jemu.
Když se tolik bojíš, tak ti nic nepomůže.
Nic.
To uvidíme.
Měli jsme šanci vyhrát, Spartaku?
Měli jsme kdy šanci vyhrát?
Jenom tím, že jsme s nimi bojovali, jsme něco vyhráli.
Když jenom jediný muž řekne "Ne, nebudu"...
Řím se začne bát.
A nás byly desítky tisíc, kteří řekli ne.
To na tom byla ta nádhera.
Vidět otroky, jak zvednou hlavy z prachu...
vidět je, jak se postaví z kolenou na nohy...
jak stanou rovně...
s písní na rtech...
slyšet je,...
jak proburácejí horami s pokřikem...
slyšet je zpívat na rovinách.
A teď jsou mrtví.
Mrtví.
Varinie...
mrtvá.
A děťátko.
Všichni.
Bojíš se smrti, Spartaku?
Ne víc, než jsem se bál vlastního narození.
A ty, bojíš se?
Ano.
Sláva Radovi!
Stráže, nastoupit.
- Kde jsou ti gladiátoři? - Tamhle, pane.
Antonine, noc jde pomalu, nezdá se ti?
Ty jsi on...
je to tak?
Gladiátore, já jsem Markus Licinius Krassus.
Musíš odpovědět, když s tebou mluvím.
Setníku!
Ať bojují teď. Sundej jim řetězy.
Celé město ale ví, že budou bojovat zítra...
v chrámu tvých předků.
Budou bojovat teď, pro mě. Tady!
A na život a na smrt.
A vítěz bude ukřižován.
Vyzkoušíme si ten mýtus o bratrství otroků.
Sundej jim řetězy!
Utvořte kruh.
Neuděláme jim to potěšení a nebudeme bojovat.
Nebraň se. Zabiju tě první ranou.
- Ale já nedovolím, aby tě ukřižovali! - Je to můj poslední rozkaz. Poslechni!
Ať začnou.
Nedovolím jim, aby tě ukřižovali.
Víš, jako dlouho to trvá, než umřeš na kříži?
To je mi jedno!
Odpusť mi, Antonine.
Miluju tě, Spartaku, jako jsem miloval vlastního otce.
Miluju tě...
jako vlastního syna, kterého nikdy neuvidím.
Spi.
Tady je tvé vítězství.
On se vrátí.
On se vrátí a budou ho milióny!
Zajímalo by mě, co by asi Spartakus řekl...
kdyby věděl, že ta žena, Varinie, a její dítě...
jsou otroky v mé domácnosti?
Ano.
Ukřižujte ho!
Nechci pro něj žádný hrob. Žádné označení.
Jeho tělo bude spáleno a jeho popel v tajnosti rozptýlen.
Bál ses ho, Krasse?
Ne když jsem s ním bojoval.
Věděl jsem, že ho dokážu porazit.
Ale teď se ho bojím, ještě víc, než se bojím tebe.
- Mě? - Ano, můj milý Caesare.
Tebe!
Nevidím tady dopis pro vůdce senátu.
Julie, nerad slyším zvuk vzlykání.
Tohle je spokojená domácnost. Přestaň, prosím.
Tak tady jsi. Jdi pryč, Julie! Kde jsi byl celou tu dobu?
Město je plné Krassových legií. Skrývali jsme se.
Neznám Řím tak dobře, jako znám Kapuu.
Všechny zatýkají!
Tak tohle je ta žena...
kterou musel Krassus dobýt osmi římskými legiemi!
Kéž bych měl dost času se s tebou seznámit, má milá.
Bohužel se ale všichni musíme vydat na své cesty...
za různými cíli.
- Kam pojedeme my? - Vy pojedete do Akvitánie.
Tamější guvernér je jeden z mých mnohých bratranců.
Tady je senátorská propustka. Platí v celém známém světě.
Proč musím jet do Akvitánie?
Protože ti to říkám.
To je od tebe milé, Grakchu, ale já bych raději--
Zdvojnásobím sumu, kterou jsem slíbil. Tady jsou dva milióny sestercií.
Dva milióny?
A tohle, na. Osvobozovací články pro tu ženu.
A tady je menší dokument, který jsem připravil...
pro to dítě, patřičně k jeho věku.
Kam jdeš ty?
Do Picena.
Do Picena? To je nejubožejší město v celé ltálii.
Mohl bys už, prosím tě, jít?
Pojď s námi.
Dohlédni na to, abych nezneužil ty peníze.
Nebuď směšný. Jsem senátor.
Tak půjdeš už, prosím tě, než sem dorazí vojáci?
Na tohle by Krassus opravdu žárlil.
Jděte, ať můžu být už úplně spokojený.
Ušetři si ty slzy. Ušetři si je na cestu.
Hezčí.
Zastavte!
Představte se, prosím.
- Lentulus Batiatus. - Vystupte a představte se.
- K tomu tónu mám námitky. - Mám příkazy.
Slezte dolů a představte se, prosím.
Jak jsem řekl, jsem Lentulus Batiatus, lanista z Kapuy.
Tohle-- moje švagrová.
Paní, prosím.
Cestuje...
se svým dítětem do Akvitánie na senátorskou propustku.
- Prohlédněte mu zavazadla. - Ani slovo, prosím.
Co jsi to říkal?
- Řekni paní, že se tu nesmí zdržovat. - Hned.
Pokračovat!
Tohle je tvůj syn.
Je svobodný, Spartaku!
Svobodný!
Je svobodný.
A bude o tobě vědět, Spartaku.
Protože já mu to řeknu.
Řeknu mu, kdo byl jeho otec a o čem snil!
Varinie, měj s námi slitování. Nastup si do vozu.
Má lásko, můj živote.
Prosím tě umři. Umři.
Prosím, prosím umři, lásko má.
Ach bože! Proč už nemůžeš umřít?
Pojď.
Sbohem, můj živote, má lásko.
Sbohem, sbohem.